Elverguvernøren

Elverguvernøren (??? - ???) er en unavngivet elver, der holdt den højtrangerende position "Guvenør" i Elverkongeriget under Krone-Kuppet. Det vides ikke om han stadig er Guvernør under begivenheder i TBA 2.

Under TBA
Efter at Constantine og Orrotius er blevet adskilt, ankommer Constantine til Obsidiandalen efter at vlre sejlet ned af Lavafloden. Mens han står og uvejer sine muligheder dukker Elverguvernørens vogn op længere nede af vejen. Guvernøren var på vej fra et ukendt sted, hjem til Elverkongerigets hovedstad, Elverbyen. På rejsen var også hans kone, samt hans vagt og chauffør Kiarlu. Da vognen kommer tæt på Constantine hopper chaufføren Kiarlu af for at udspørge ham. Det ender med at Kiarlu fanger Constantine, og smider ham i baggagerummet.

Under rejsen taler Guvernøren lystigt med både sin kone og sin chauffør. På et tidspunkt begynder det dog at undre ham hvorfor Kiarlu egentligt stoppede, og hvem personen i baggagerummet er. Kiarlu påstår at han har fanget en snigmorder, der var ude på at myrde Guvernøren. Elverguvenøren tror ukritisk på Kiarlu, og bliver utroligt glad grundet hans ansattes loyalitet og dygtighed, og muligvis også over at åbenbart være vigtig nok til at nogen ville bruge energi på at snigmyrde ham. Han belønner Kiarlu ved at give ham 20 guld, og fortsætter derefter med at snakke med sin kone.

Da gruppen ankommer til Elverriget betaler han Kiarlus løn på 20 guld. Han beordrer ham derefter til at bringe snigmorderen til kongen, og at tage sig af vognen. Derefter forlader han både Kiarlu og historien.

Personlighed
Elverguvernøren er en meget positiv person. Han virker til at være glad for at snakke og lave jokes. Han er også fuldt ud en optimist, der kun ser det positive ved at Kiarlu reddede hans liv, og ikke de negative ved eftersigende næsten at blive myrdet.

Som del af hans carefree attitude virker han også til at være en tand naiv. Han er ikke typen der har brug for en masse detaljer for at forstå en sag. I stedet tager han bare fuldt ud folk på deres ord, og stoler på at de har styr på situationen. Han er derfor ikke den aggressive eller ambitiøse ledertype, men rettere en der stoler på at et kompetent hold kan tage sig af alle problemer, uden at han behøver at godkende alle deres beslutninger.

Han virker også til at have et ganske letsindigt forhold til penge, hvilket nok skyldes et liv i rigdom. Han giver gladeligt en ansat en bonus der svarer til hans fulde løn, uden at have hverken bedt om det der udløste bonussen, eller at have tjekket at det er blevet gjort på acceptabel vis. Sammen med hans attitude antyder dette at han er vokset op i en rig familie, hvor alting er blevet gjort for ham, og hvor han aldrig rigtigt har måtte arbejde for noget.