Dr. Frederik

"Han er ikke død. Okay, var det det I ville vide!?"

- Dr. Frederik om den sovende Paoul Irat

Dr. Frederik (545 - ) er den royale livlæge og psykolog i Menneskets Rige. Han har tjent under både Kong Gladiolus og Kong Basvar.

Baggrund
Frederik blev født i Menneskets Rige. Hans far var en succesfuld forretningsmand der havde store ambitioner for sin søn. Allerede i en alder af 4år fik han sin egen personlige lærer, som underviste ham i 8 timer 6 dage om ugen. Om søndagen fik han lov til at gå ud at lege med de andre børn. Dog var mange familier i kirke om formiddagen (en institution hans nær-ateistiske famile ikke gik ind for) og de eneste børn på gaden var derfor de fattige, og dem der ikke blev lukket ind i de fine kirker i landet så som øgler. Frederik havde derfor en ganske mangfoldig skare af legekammerater - udskuddene han legede med søndag formiddag, og de finere børn han legede med senere på dagen og efter timer. Af den grund voksede han op uden mange fordomme om andre racer, og han så dem som ens på mange måder.

Frederik havde dog ikke mange venner som barn, delvist på grund af hvor meget tid han brugte på undervisning. Han begyndte at anse de andre børn for at være intellektuelt under ham, og begyndte at undre sig over om folks hjerne var skabt ulige, således at det var umuligt for andre at nå hans intellektuelle niveau. Han begyndte at interessere sig meget for hjernene, og brugte mere og mere tid på at studere den i sin fritid.

I 560 blev Frederik lærling hos lægen Dr. Smitts - en huslæge der kom hos de finere folk. Han fulgte ham, og lærte alt der var at lære inden for lægevidenskaben. Samtidig brugte han dog besøgene hos de fine familier til at forske ind i sin sande interesse - hjernen og psyken. Han noterede sig hvordan familiemedlemmerne interagerede med hinanden, og hvor intelligente de virkede. I løbet af sin tid hos Dr. Smitts blev han derfor både en dygtig læge og psykolog.

I 563 forlod Frederik sin plads hos Dr. Smitts for i stedet af fokusere på sit eget studie. Finanseret af sin far lavede han en stor mængde feltarbejde, hvor han satte personer fra forskellige baggrunde op mod hinanden i test af intelligens. Grundet sin barndom anså han ulig mange af sine landsmænd ikke andre racer for naturligt mindre begavede, og testede dem på lige fod med mennesker. Gennem sin forskning fandt Frederik ingen sammenhæng mellem race/klasse og intelligens. Den eneste indflydelse de havde var på personernes uddannelses niveau. Han konkluderede derfor at den sande årsag måtte hænge sammen med biologi, og at nogle mænd simpelthen blot var heldige at blive født med større hjerner end andre (hvilket trods alt også var tilfældet med andre organer.)

Hans forskning havde dog samtidig vist at der var måder at holde hjernen sund på. I 566 udgav han derfor "Hjernens Sundhed - En Videnskabelig Redegørelse for Undervisnings, Aktivitets og Samtalers Indflydelse på De Civiliserede Racers Mest Signifikante Organ". Denne blev baggrunden for hans karriere som psykolog, og han begyndte at anvende det til at hjælpe debile og deprimerede - selvfølgelig med betaling.

Frederiks forskning faldt imidlertid i hænderne på Bayoe Wrix, som var så imponeret over den unge mands opdagelser, at han straks ansatte ham til at være Royal Psykolog for de 3 kongelige børn. På trods af at være ansat til at tage sig af dem alle, tilsidesatte han dog hurtigt de to ældste. Prins Tusindfryd eklærerede han "En intelligent ung mand, af så høj kvalitet som den fornemmeste kappe lavet af den royale skrædder. En sykone ville med sin indblanding kun forværre den, så den bedste sykone ville blot lade den være". Smørblomst havde han lige så lille interesse i at arbejde på. I stedet lagde han sit fokus på den yngste bror, prins Valmue, der med sit handicap var en perfekt udfordring. Han skulle eftersigende have sagt om den unge prins: "Han er et råddent træ, og jeg er tømren der bygger et palæ ud af ham".

Dr. Frederik havde dog ikke meget succes med Valmue, og begyndte hen ad vejen at miste interessen, og i stedet begynde på nye projekter. Med de store summer af penge han tjente fik han bygget en lille hytte han flyttede ind i. Det sande projekt var dog en kælder bygget under en stor sten i hyttens have. Kælderen var indrettet som et første klasses laboratorie, hvor han med sine forbindelser fik slavelig bragt til, så han kunne skære dem op og undersøge deres hjerner, for bedre at kunne forstå det fysiske aspekt. Samtidig begyndte han også på en ny artikel kaldet "Barnets Drøm om at Myrder Sin Fader - En Psykoanalytisk Forklaring på Trangen til Patricid". Artiklen var baseret på hans oplevelser i fine hjem, inklusiv sin tid på slottet og sin egen barndom. Hans hypotese var, at børn der stod til at arve magt og titler ifølge deres egen underbevisthed ikke kunne begynde deres liv før deres far (eller mor) var død, og at de indtog den rolle de var født til. Indtil da ville de blot være fanget i et smertefuld stadie af venten og uforløsning, som meget langsomt ville drive dem til vanvid, og af den grund fantaserede de alle, bevidst eller ubevidst, om selv at gøre det af med deres forældre.

Efter Bayoe Wrix's død i 569 var Frederik stort set uden opsyn, da Dronning Horensia ingen interesse havde i hans videnskab. Han kunne derfor frit fokusere alt den tid på den forskning han ønskede, og under resten af sin tid der brugte han trods sin jobtitel overhoved ingen tid på at udforske de royales psyke. Det bragte ham i midlertid i unøde hos den retskafne og uafhængige Prinsesse Smørblomst, som anså ham for en ubruglig parasit der huggede kongefamiliens penge og brugte dem på uetiske formål. Det faktum at han under sin tid hos kongefamilien udgav en videnskabelige artikel der indikerede at hun ønskede at myrde sin far (da hun var blevet gjort til arving i 569) gjorde kun at hun hadede ham endnu mere. Da hun i 577 blev 18 og tog rollen som Kongens Højre Hånd var en af hendes første gerninger derfor at afskedige doktoren. Dr. Frederik skulle eftersigende privat have udtalt om prinsessen: "Hun er som en glasdukke. Hun er smuk udenpå, men hendes hoved er tomt, og hvis I åbner op for hendes bryst finder I intet hjerte."

Dr. Frederik fokuserede derefter al sin tid på at videreudvikle sin viden inden for hjernekirugi. Da Smørblomst i 579 døde skulle han eftersigende havde udtalt: "Jeg føler ingen glæde ved prinsessens død, og ej heller skulle nogen af jer. Et hvert liv er dyrebart. Jeg ville dog frydes meget hvis kongen ville tillade mig at få prinsessens hjerne til undersøgelse. Ormene i hendes grav kan nok undvære den, den ville ikke have mættet blot en enkelt af dem alligevel." Doktorens største interesse var dog i manden der havde dræbt hende, Argametes. Under sin tid på slottet havde de to været store rivaler, da doktoren anså troldmandens magi for uvidenskabelig og dæmonisk, og ingen steder hørte hjemme i et moderne samfund. Han var derfor af den opfattelse af Argametes utvivlsomt var skyldig, og hvis han nogensinde burde fanges burde hans hoved hugges af og smides i havnen, da end ikke han ville røre ved så forbandet en hjerne.

Dr. Frederik fortsatte sine studier i den menneskelige hjerne de næste mange år. Ofte låste han sig selv inde i sit lille hjem under stenen i månedsvis, og fokuserede alt sin energi på nye idéer han havde om hjernekirugi. I 587 forsøgte han sig for første gang med hjernekirugi på en levende person, en ensom blind gammel mand der ønskede sig sit blik tilbage. Operationen mislykkedes dog desværre, og patienten døde. Efter det besluttede Dr. Frederik sig for i stedet at forsøge sig på dyr. Han købte 500 rotter fra en lokal dyrehandel der kun solgte rotter. De næste 4 år brugte han derefter på at gøre sin hjernekirugi af rotter perfekt.

I 591 var han igen klar på at prøve kræfter med at foretage hjernekirugi på en person. Hans forsøgsperson var en arret vagt, der de seneste 2 år havde været offer for voldsomme migræneanfald. Han lod sig derfor meget modigt lægge på Dr. Frederiks briks, og bedøvet af sydlige urter blev han Dr. Frederiks første succesfulde patient. Da han vågnede var hans migræne borte! Det samme var dog alle farver, da Dr. Frederik ved et uheld havde fået ødelagt nerven der tillod ham at kende forskel på forskellige farver. Operationen var dog primært en succes, omend patienten fremover havden endnu et stort ar i hovedet, der hvor det var blevet skåret op.

Dr. Frederik fortsatte med som oftest succesfulde hjerneoperationer de næste år. Under Den Ukendte Konge blev han hængende i kongeriget, da han ikke havde nogen mening om politik. Hvis han havde vist at kongen begik raceudryddelser havde han sandsynligvis været af en anden mening, men i den periode var han for optaget af at undersøge om PTSD efterlod fysiske mærker på hjernen til at opdage hvad der foregik i den store verden. Under Slaget om Nyverden var han igen i en af sine månedslange isolationer. Midt i slaget var han på vej ud fra sit laboratorie, men da han opdagede at der var ild i alting (inklusiv hans lille hytte) valgte han at blive nede i kælderen yderligere et par uger.

Efter at Kong Basvar fik magten søgte hans regent Matophes en ny kongelig læge. Den forhenværende var blevet hængt for at have direkte medvirkende i at holde den onde Kong Bjørnar i live. Med sit nu endnu mere imponerende CV, og sin forbindelse til en svunden tid som folk længtes tilbage mod, var Dr. Frederik det perfekte valg. Han trådte straks til, til en endnu bedre løn i den ellers gavmilde betaling han havde fået i sin ungdom. Han krævede dog at få lov til at blive boende under sin sten når han ikke var på arbejde.

Under TBA 3
Under et ophold hos kongen er Eventyrernes medlem Paoul Irat meget deprimeret. De andre medlemmer spørger derfor ind til hvordan han har det, og får at vide af Matophes at han har sovet 16 timer. Det gør Eventyrerne lidt nervøse, og de spørger om Matophes er sikre på at han ikke er død. I stedet for blot at forsøge at vække ham, sender Matophes Dr. Frederik ind for at undersøge ham. Dr. Frederik vender tilbage og erklærer at Paoul ikke er død.