Constantine

"Før vi mødtes, var jeg jo en smugler... og det var det, der kunne give mig befrielse - det var, at jeg kunne hjælpe folk. Jeg kunne hjælpe folk med at flygte fra skræmmende ting hist og her, og så kunne jeg også tjene penge på det på samme tid. Det var en smuk eksistens, på en måde. Og så kom du, og så reddede vi... så reddede vi... hele kongeriget, vi reddede hele øen. Og det var jo noget, der var okay. Det var fint. Vi tjente ikke så meget på det, men det var fint, det var okay. Vi gjorde det. Og så kom vi så ud på havet og var pirater... og vi tjente så meget, og det her eventyrsliv, jeg tænkte, 'det her er faktisk fedt. Det er faktisk fedt at gå ud og kæmpe de her kampe, og være mere end jeg faktisk er'. Men så kom den. Så kom den, Orrotius! Den Store Bølge. Og det var alt sammen meningsløst. Den Store Bølge, den kommer tilbage. Den kommer tilbage! Jeg har set den i mine drømme, Orrotius! Jeg drømmer stadig. Men det eneste, jeg ser, er Styrtsøen, der styrter ned over mig. Jeg havde håbet de havde en hær. Ved du hvorfor? Så kunne de kæmpe deres kamp. Så kunne DE kæmpe den her slåskamp, og så kunne det ende, som det nu gjorde, og ved du hvad jeg så ville gøre? Jeg ville hjælpe flygtninge, hist og her. Jeg ville smugle folk. Det ville være en ny krig, hvor jeg bare kunne udleve mig selv. Jeg kunne være mig selv!"

- Constantine, der deler sin opgivende selvopfattelse med Orrotius.

Constantine (557 - ) er den ene af de to protagonister i TBA, og en af de grundlæggende Eventyrere, sammen med Orrotius. Constantine er en øgle. Ulig mange andre øgler valgte han dog at tage afsked med sit hjem Skeldvogt og i stedet dedikere sit liv til ulovlige smuglerier og handler rundt omkring på Thabruatis, særligt i Menneskenes Rige. Constantine starter ud som den bistre og umoralske del af TBA duoen, men går en udvikling igennem i løbet af de 3 eventyr.

Baggrund
Constantine blev født i foråret 557 i et flot 2-etages hus (fra altanen kom han som toårig til at tabe en sten på en gartner i haven, hvilket dræbte den uskyldige øgle). Han var barn til ejerne af en velkendt klædefabrik, der specialiserede i øglekulturens tøjstil. Han havde derfor en velhavende familie og kom ind på den prestigefyldte Metaforskole, hvor han excellerede kunsten til det punkt, at han nogle gange kunne have svært ved at formulere konkrete sætninger.

Hans mor var enormt anti-Tjannar og brugte mange timer på at lære ham om øglefolkets værdier, så som at man altid skulle drage til højre for at nå til deres smukke østlige stat. Bag lukkede døre opfordrede Consantines far, som var lidt mere af en profitør end en idealist, sin knægt til ikke at skråle om disse værdier i offentligheden.

Da Constantine kom på Designskolen i 574 var uroen i Skeldvogt enormt høj. Delingen mellem dem, der var for Tjannar, og dem, der hemmeligt (eller ikke så hemmeligt) regnede med et oprør af den nationalistiske Jalokin blev tydelig for enhver, og den stigende konflikt distraherede Constantine fra studiet, som han egentlig ikke var så glad for i første omgang. På skolen mødte han Rhianna, som havde det på samme måde som ham. De kom hurtigt sammen, og Constantine kunne se en mulighed for endelig at få fast jord under fødderne.

Derhjemme var stemningen endnu værre. Fabrikken producerede nu næsten ekslusivt uniformer til den voksende oprørshær. Det foregik på en enormt under-bordet måde for at holde det ude for den menneskelige regerings vidende. Regeringen havde nemlig allerede førhen truet med at lukke for fabrikken af en berettiget frygt for støtte til rebellerne. Det var nået til det punkt, at hver en familie uden undtagelse skulle udtrykke sin politiske holdning. Constantines mor pressede sin søn til at gøre sig kendt som supporter af den kommende bevægelse på Designskolen, men dette motiverede blot Constantine til at gøre det stik modsatte.

Rhianna fortalte Constantine om et hemmeligt neutralt kollektiv ved navn Polis' Pacifister. Hendes sande drøm var at droppe alt hvad hun havde gang i og åbne en fiskespa, og hun planlagde at bo iblandt dette skjulte pacifist samfund indtil det var muligt at opnå hendes inderlige ønske. Hun bad Constantine om at følge med hende. Constantine var i starten usikker, da dette betød han skulle forlade sin familie. Men så huskede han sin faders ord. Han skulle afskære sig fra deres politiske identitet, for sin egen og Rhiannas sikkerhed. Sammen med Rhianna droppede han ud og sluttede sig til kollektivet.

Constantine blev hurtigt velintegreret i gruppen. Hans familiehistorie gjorde at han kendte steder og måder de kunne snuppe nyttige ressourcer på, da dette var nødvendigt for den lovløse gruppes overlevelse. I en tid med en regering i kaos og tyste forhandlinger til alle sider vidste Constantine at det ville være meget let at få nogle varer til at "forsvinde" i al forvirringen. Rhianna og Constantine blev endda uofficielt gift af en præst, som havde gået i skjul. Trods glæden over semi-ægteskabet begyndte Rhianna dog at blive mere deprimeret i 576, da gruppen kun lod til at blive større og større og ingen politisk løsning virkede til at blive fundet i Skeldvogt imens. Dette gjorde Constantine, som egentlig havde syntes de klarede sig okay, ganske ængstelig.

Consantine havde "vundet" den let fascistiske familieven Erasmus' ejendom, da han sammen med sin far vandt et spil Ferskvandsfisk mod ham en aften i sen-573. De havde egentlig grinet af det, da Constantines far ikke havde nogle planer med Erasmus' hus og den fjollede øgle stadig fortsat måtte bo i det. Det var altså kun i navn, de ejede huset. Men det indså Constantine nu var nok. Der var nemlig forsikring på ejendommmen, som gjorde at den var helgarderet mod brand. I 576 var der næsten dagligt politisk motiverede påsatte brande. Constantine sørgede snut for, at Erasmus' ejendom blev en af disse brandes ofre.

Han kom officielt til live igen kort efter og modtog forsikringen. Disse penge kom i hænderne på Rhianna, som også kom officielt til live igen og kunne åbne en fiskespa. Dette var mere vel-timet, end de havde forventet. Politisk snak havde døet ned. Kong Gladiolus den Tredjes regering syntes pludselig distanceret fra Skeldvogts daværende klima og hændelser. Det var i et par år som om trykket var lettet, og Rhianna formåede at køre en succesrig forretning, mens Constantine ikke hørte fra sine forældre. Men dette var blot stilheden før stormen.

I 579 brød den enorme borgerkrig ud. Jalokins mænd gik i brutal kamp mod Tjannars. De kæmpende såvel som uskyldige blev dræbt på gaderne. Rhianna tiggede Constantine om blot at blive med hende, men Constantine konkluderede det kunne blive deres sikre død. Han var sikker på, han ville spores tilbage til sine forældre og dræbes. Han mente ikke, at han havde noget andet valg end at forlade Rhianna og vende tilbage til Polis' Pacifister. Her opdagede han, at folk hovedsageligt havde én ting i tankerne: Flugt. Pacifisterne ville flygte. De havde familiemedlemmer, der ville flygte. De skulle bare ud af dette blodbad.

Constantine, som også ville så (mentalt) langt væk fra Skeldvogt som muligt, arrangerede derfor en række missioner der gik på at smugle øgler ud af det dødelige land, lige meget om de var neutrale, pro-Tjannar eller pro-Sarato. Selvom hans plan var at gøre dette anonymt begyndte han uundgåeligt at opbygge et ry. Dette fik ham til at frygte, at hans familie ville nedspore ham, eller at en lignende alt for jordnær tragedie ville ramme ham. Men han hørte aldrig fra sine forældre igen. Han konkluderede, at de var døde, og brugte det som endnu en måde han kunne afskære sine forbindelser til Skeldvogt på.

Efter Jalokin fik overtaget tronen var han hurtig til at erklære Constantine en helt, selvom denne helt også havde reddet folk på den modsatte side af krigen. Jalokin havde selvfølgelig forstået, at de almene borgere var vilde med Constantine, og at den nye konge fremtrådte som ganske hæderlig ved at se bort fra "os og dem" når krigen var slut og det gjaldt civile liv. Jalokin benådede derfor Constantine og inviterede ham til møder sammen. De dannede noget, der mindede om et venskab, men Constantine gav udtryk for at ikke ville befinde sig i Skeldvogt hele tiden. Jalokin forstod til en vis grad Constantines situation, selvom han ikke gav udtryk for det, og tillod at Constantine nu dedikerede sit liv til mere kriminelle aktiviteter rundt omkring på kontinentet, så længe han altid ville være loyal til kronen.

Constantine svor til sig selv, at han aldrig ville bosætte sig i Skeldvogt igen. Han kunne ikke tåle at se, hvad han havde forladt. Hvad han havde forrådt. Det hele lå i ruiner, og Constantine konkluderede at intet liv fremover ville give mening for ham udover livet som en ulovlig smugler og forhandler, da han ikke fortjente at være mere end det (og desuden fandt en bittersød glæde ved ryet).

I de næste ti år var han altså blot en mytisk kriminel, der klarede jobs for lyssky typer. Hans livsstil var overordnet set nomadisk, men han havde nogle få baser som for eksempel Den Skarpe Daggert, hvor han kunne finde en af sine næreste venner, bartenderen Bent.