P. Irat

"Men er det ikke også det, pirater gør? De udøver vold og voldtager?"

- Paoul om sin ubehagelige baggrund.

"Vi pirater, vi tager... vi får ikke."

- Paouls triste filosofi.

Paoul Irat (omtales P. Irat) (552 e. sg.- nu) var tidligere leder af P. Irats Mandskab og blev senere en del af Eventyrerne, hvor han efter Krone-Kuppet, yderligere tog den tidligere kongelige livvagt, Didrik, med sig på sit skib, hvor de sejlede ud for at opleve verden.

Efter at have været ude for at opleve verden i fem år med resten af mandskabet, vendte de tilbage til hans fødeby Polis, hvor de hørte om Kong Gladiolus den Tredje's død, og mysteriet om en ukendt konge, General Collins' eksil og skyggekrigere der foretog raceudryddelse om natten. Diversiteten i Thabruatis var derfor truet, og sammen måtte P. Irat sammen med Constantine og Orrotius, samle eventyrerne og drage ud på en færd for at finde den rette arvetager til tronen, for at vælte den ukendte konge og forhindre en større raceudryddelse.

Opvækst og før TBA
Paoul Irat voksede op i sin fødeby Polis, hvor han allerede som lille dreng, ønskede at gå på Piratskolen for at blive professionel Pirat. Hans tidlige forbrydelser gik ud på at "kaste brosten".

Paoul mistede sin mødom på Vesterhavnen som 12-årig da han faldt i snak med en 10-årig pige, der ville vise ham sin mis. Det var dog en misforståelse, da hun faktisk ejede en kat, og ikke omtalte de nedre regioner, men da havde Paoul allerede færdiggjort sit ærinde, og siden har han ikke set sig tilbage.

Hans barndomsven, Bananfjæs (Senere opdages det, at hans rigtige navn er Zoltar), var hans bedste ven og sammen blev de begge udlært som Pirater, hvor de sejlede ud på de syv have som unge matroser, og sidenhen tjente de nok penge til at købe deres eget skib og blive selvstændige, hvor Paoul blev kaptajn med Bananfjæs som øverstestyrmand.

Efter mange års plyndring som Pirater var de et af de mest frygtede piratfirmaer med en besætning på over fyrre mand og et skib med fire master med plads til stor last og mange kahytter. Men i året 589, blev de fleste besætningsmedlemmer ramt af skørbug, og de måtte lægge til i den nærmeste havn, hvor det i sidste ende kun var Paoul selv, Bananfjæs, Stumme Sten, Dennis og Kanto der undgik smitten og overlevede.

Tragedien i Skyggeskoven
Efter at have søgt tilflugt fra skørbugen i Polis' havn, påpegede P. Irat, at de nu ikke var pirater, men landevejsrøvere, da de nu havde fast grund under fødderne. Af ukendte grunde søgte de, velvidende om dens rygte og omdømme, mod Skyggeskoven for at lægge sig i et baghold for at tjene lidt mønt.

De første stakler der falder for denne plan er trioen Constantine, Orrotius og Eličivić, der er på flugt fra menneskenes hær. Skyggeskoven er dog ikke et sted man vil befinde sig, og derfor lykkes de tilsyneladende med deres flugt. Der går dog ikke mange sekunder før P. Irat og co. springer frem fra træerne og påpeger, at de er landet i et baghold. P. Irat befaler, at få alle deres penge. Dog forklarer Orrotius dog, at de ingen penge har og får overtalt P. Irat og resten af slænget til at aflyse bagholdet og lade dem smutte videre, da de har en stærk mistanke om at alle vagterne stadig kunne være på vej. P. Irat vælger at gå med på idéen på en betingelse: at få deres hest Satan så snart de er ude af Skyggeskoven, hvilket Constantine, Orrotius og Eličivić modvilligt må gå med til. Der går dog ikke lang tid før Kanto, en minotaur P. Irat ansatte som matros nogle måneder forinden, begynder at gå bersærk og angribe trioen som ellers lige havde forhandlet sig frem til en fredsaftale. Dog er P. Irat for stor en kujon til at bryde ind og hjælpe.

Der går dog ikke lang tid før de indser det var grundet besættelsen fra en skygge, og hurtigt reduceres P. Irats mandskab til 4 medlemmer, da Kanto vandrer ind i skoven uden nogensinde at blive set igen. Hurtigt må de flygte fra skyggerne, der får fat på Stumme Sten som også dræbes af en skygge. De tre eventyrere vælger at tage P. Irat, Dennis og Bananfjæs med sig, trods deres tidligere antagonistiske facon, men Bananfjæs er for tung og derfor skæres hans reb af, hvorefter han dør af en 'barmhjertighedspil' fra Orrotius. Nu er Dennis, sammen med P. Irat, den eneste overlevende fra det oprindelige mandskab, og derfor vælger de, grundet en form for rastløs uhjemlighed, at slutte sig til Orrotius', Constantines og Eličivić's færd.

Købstad - En kendt lokation for P. Irat
Efter flugten fra Skyggeskoven, foreslår P. Irat at de tager til Købstad for at hvile hovederne efter en traumatisk dag med død og ødelæggelse. Det går de andre med til. Her stopper de ved et bordel, som P. Irat kender godt og har besøgt mange gange før, hvor han overnatter og ligger med en masse kvinder - dette gør han altid ovenpå en lang dags plyndren eller sejlads. Især hvis han har været til havs længe. Derudover låner han Constantine og Orrotius penge til våben og andre ting.

Kronekuppets klimaks i Antropolis
Selvom P. Irat for det meste ikke deltog aktivt i Kronekuppets hændelser i Antropolis, blev han dog tilfangetaget, efter en mislykket redningsaktion af Kong Gladiolus den Tredje, af Orkerkongen og Prins Tusindfryd, der afslører sit komplot og onde plan. Planen var at henrette alle eventyrerne, men efter at have henrettet hesten Satan og Dennis (hvilket var P. Irats mandskab's endeligt), brød General Collins ind ad porten og opdagede sandheden bag hele Kronekuppet: mordet på Dronningen og kidnapningen af kongen. Uden at have den store indflydelse på den store kamp der opstod mellem mennesker og orkere i den kæmpe tronsal, overlevede P. Irat uden de store skræmmer, trods at have været anset som en stor trussel for få sekunder siden, og da Orkerkongen og Prins Tusindfryd besejres, bliver han, og de andre eventyrere, takket og belønnet af kongen der sætter stor pris på deres indsats for riget.

Efter det store klimaks, spørger P. Irat indtil, hvad de har af planer nu. Constantine og Orrotius afslører, at de gerne vil opleve mere af verden, og da P. Irat har et skib, men mangler en besætning, foreslår han at de kan slutte sig til hans mandskab og udforske verdenshavene. Det vil de gerne, og sammen med den tidligere kongelige ridder Didrik, der også påpeger, at han vil med, drager de mod P. Irats fødeby Polis for at rekruttere flere besætningsmedlemmer der også hungrer efter synet af fjerne kyster.

Kampen mod Slachren
Fem år efter Kronekuppet, havde P. Irat og hans mandskab sat kursen mod Polis efter at have horet, røvet og drukket sig igennem verdenshavene med guld og sølv i lasten. Det skulle dog ikke gå så nemt. En bølge højere end De To Tinder og bredere end Bjørnar Haraldsens skuldre, havde kurs mod netop deres skib. Dette resulterede i at fem års indsamlen af skatte gik tabt og slugt af bølgen som et monstrum fra dybet der irettesatte havets uetiske gæster. Dog overlevede alle på skibet på mirakuløst vis. Fænomenet blev kendt som Den Store Bølge.

Men som denne katastrofe ikke var nok, blev mandskabet ramt af endnu en udfordring inden de nåede i land:

Et par dages sejlads uden for kysten til Polis, blev de vækket af store bølger og det der mindede som en rumlen fra selve jordens indre: det kunne kun være én ting (udover endnu en stor bølge): Slachren.

Straks røg alle mand op på dæk, hvor synet af Slachrens store tentakler ramte dem. I det samme, helt uventet, slog en af tentaklerne den modige og smukke 1. styrmand i Kim over bord, så han døde. Der var dog ikke tid til at sørge, så straks lagde Constantine og Orrotius en plan for at besejre uhyret på trods af at P. Irat havde et kort i sin lomme der indeholdte myter og sagn om netop dette sømonster. Men P. Irat var hverken ledende eller fastslået på at kæmpe en til en mod dette uhyre, og lod de andre træde til. Han hjalp dog så godt han kunne - dog som en klar baggrundsfigur. Det vides ikke om det var grundet et stort chok over endelig at møde dette mytiske uhyre, som han altid havde hørt om, men aldrig set. Eller måske fortrød han inderst inde at besejre det - for hvad ville der så være af mål i hans liv efter? Ingen af disse følelser kom dog til udtryk hos ham, og da uhyret blev besejret, gav han meget lidt entusiasme eller skuffelse fra sig.

Starten på et nyt eventyr
Da de ankom til Polis, blev mandskabet enige om at splitte sig for at vende tilbage efter en halvanden måned. P. Irat vælger dog at følges med Constantine, Ortotius, Biver og Didrik, hvor de besluttede sig at leje en vogn for at køre til Satyrskoven og tjekke til Orrotius' familie efter at have hørt fra den frigide kvinde Rose der oplyste om Skyggekrigerne, der foretog en raceudrensning for den nytilkomne Ukendte Konge, der havde slået Kong Gladiolus den Tredje af tronen og overtaget magten.

Efter at have reddet Orrotius' overlevende søskende ud fra den nedbrændte Satyrskov, slog han sig til Constantine, der red til Skeldvogt. Gruppen blev enige om at Constantine fik P. Irat med som makker, da det nok var bedst at han blev holdt så langt væk fra satyrbørnene som muligt (af helt tilfældige mistanker uden noget hold). I Skeldvogt mødte de Kong Jalokin, hvor de fik mere information om Thabruatis' tilstand. Efter en lang diskussion fik de udleveret den tidligere chauffør for Elverguvernøren, Kiarlu, der efter sine gerninger i TBA1 havde afsonet sine dage i lænker under Skeldvogts slot. På vej ud af byen kom P. Irat til at provokere den højt elskede Ogar Erobreren, der udfordrede ham til duel. P. Irat var klar på duellen, men Constantine fik dog snakket de to store egoer og temperamenter væk fra det, og derefter kunne de fortsætte til Elverriget uden krydsede klinger og åbne sår.

Mastertown: En gammel kending og en borgmester med eksotisk hår
Efter at have udleveret Kiarlu i Elverriget, sluttede P. Irat og Constantine sig igen til Orrotius, Didrik og Biver. Orrotius' søskende (uden Mai-Britt der blev spist af Staglamike ) blev også afleveret i Elverriget med Kiarlu som børnepasser.

I Mastertown begyndte historien virkelig at tage fat. Dog ikke for P. Irat der for det meste bare kom med upassende kommentarer om hor og kriminalitet ind i mellem.

Efter mødet med Collins der havde søgt eksil efter Den Ukendte Konges tiltræden, mødet med den tidligere kongelige troldmand Argametes og snak med Mastertowns borgmester Matophes, var planen klar: Eventyrerne måtte forene de forskellige folkeslag for at kunne besejre menneskene og genfinde Kong Gladiolus den Tredjes bastardarving, som var det eneste nulevende efterkom af hans slægt. P. Irat ville med glædeligt lede flåden der holdte til i den forladte havn syd for Mastertown sammen med Kims stedfortræder, Mik. Inden skulle han dog forbi Købstad for at besøge en gammel flamme...

En gammel flamme
Selvom han ikke ville indrømme det overfor de andre (fordi mænd er seje væseneer der ikke udtrykker sine følelser overfor andre), havde P. Irat en drøm om at møde den prostituerede Susanne, som han havde ligget med for fem år siden. Derfor drog han med Biver, der har ageret som udkigspost på P. Irats skib de sidste mange år, til Købstad. Her gik de ind på baren Bar(e) Bryster, hvor ejeren og bartenderen Kent, med det vekslende antal brystvorter, bød dem velkommen. Her fik Biver blommeøl, men P. Irat var dog mere til brændevin. Men da de kun havde brændevin brygget på rotteblod måtte han ty til den anden klassiker: nemlig Whisky on the rocks - tre stk. af dem for at være helt præcis. Efter at have drukket sig godt fulde ville P. Irat gentage traditionen med at hore når han befinder sig i Købstad (eller det er i hvert fald hvad han giver udtryk for), men efter at Biver udviste stor trang til at ligge med den prostituerede Susanne, måtte P. Irat forbyde det, da han tilstod, at han var forelsket i hende. Biver forstod, og lå derfor med Agnete i stedet, selvom hun kun havde én tommelfinger (Kent påstod dog, at det var mere end nok). Efter at have betalt 20 guldmønter for bare at snakke med Susanne, kunne han dog ikke tage sig sammen til at erklære sin kærlighed overfor hende, og måtte derfor forlade horehuset uforløst - på flere måder.

Den forladte havn: "Admiral Irat"?
Nogle ville måske mene, at P. Irat for en stund kunne skifte navn til "Admirat" grundet sin store indsats ved at opbygge den nedslidte flåde ved den forladte havn sammen med Mik. Her befandt han sig under en stor del af TBA2, hvor resten af eventyrerne bl.a. besøgte Shrang G'hilar, Dragedalen og sloget med selveste Konrad Crowe der havde slået sig sammen med sin nye elsker, Magdalene. P. Irat havde derfor tid til at tænke over tilværelsen, hvor det kan tolkes at kærlighed og venskab var nogle af de store temaer der kørte rundt i hans hoved. Var han... ved at forandre sig? Måske endda lære noget nyt? Det var ikke til at sige, for selvom P. Irat havde haft lyst til at tale om sine følelser, var Eventyrerne et helt andet sted. Han udviste dog stort ansvar ved at lede en hel flåde og samle tropperne.

Efter krigen
Efter krigen valgte Paoul at slå sig ned med Susanne. De havde købt en ville og købt en hund, som de snart skulle hente. Paoul havde endda fundet hesten Volvo, og gjort den til deres. Så derfor fik han alt, hvad han havde ønsket sig: Villa, volvo og vovse.

"Der er flere eventyr tilbage i jer - jeg kender jer - men jeg må trække mig tilbage med Susanne," havde han sagt, hvorefter han også afslørede at Susanne var blevet gravid. De skulle have en lille Patrick eller Patricia Irat - alt efter kønnet.