Laxioliuz

"Ved I hvad? Min største frygt, ikke? Det har altid været at ligge for døden og tænke, man ikke har satset nok. Det her, det er mit moment for at satse."

- Laxioliuz's inspirerende tale, kort før han nakkes af Kyklos.

Laxioliuz (552-594) var en Lyshny-kriger, den ældste søn af Enøje og en vigtig figur TBA 2.

Baggrund
WIP.

Et akavet første møde
Orrotius, hans satyrsøskende, Didrik og Biver red uvident ind i Lyshnny på deres rejse til Skeldvogt, hvor de agtede at gå Constantine og P. Irat i møde - to kriminelle der havde været durkdrevne nok til at kende til omvejen omkring den berygtede by. Efter den åbenbare leder af byen, Enøje, afslørede at de rejsende var faldt direkte ind i et baghold, sprang 5 krigere frem, nemlig den gamle mands sønner. Orrotius forsøgte instinktivt at komme frem til en diplomatisk løsning, da at snakke om tingene før havde virket med P. Irat, som ved deres første møde var en olm landevejsrøver. Han opfordrede den karismatiske Didrik til at føre ordet, men ex-vagten blev ignoreret da Enøje mente, han var en forræder til Menneskriget, og det så sort ud for heltene. De udbrød at der var børn om bord, for at vække Enøjes nåde, men han blev i stedet interesseret om søskendes køn, da han følte at hans krigere kunne have brug for nogle koner. Dette forargede naturligvis Orrotius mest, men da han var desperat valgte han at tilbyde dem Retari, som var den ældste og desuden nok ville elske at blive sat pris på.

Enøje lod sin ældste søn træde frem, og introducerede ham som Laxioliuz. Laxioliuz viste tydelig begejstring for endeligt at skulle ægte sig med en kvinde, men blev ubekvem over Retaris sindstilstand. Enøje pressede på og sagde, at Laxioliuz ikke havde et valg, og at resten af de rejsende skulle henrettes bagefter. Da situationen stadig virkede ret håbløs, forsøgte Eventyrerne nu at appellere til den tilsyneladende desperate Laxioliuz med tilbud om at tage ham med på vognen som den eneste, drage ud i verden og finde ham en rigtig menneskekvinde som f.eks. Rose, der var ligeså flot som hun var utålelig. Laxioliuz kunne dog slet ikke nå at overveje det før den utålmodige Enøje befalede at Eventyrerne skulle dø, og de sidstnævnte som reaktion på dette flygtigt satte deres heste i gallop. Med blæstens hast red de igennem den spinkle by, men lige i hælene var Enøjes hær på hesteryg. Laxioliuz's svageste (men meget agile) broder, Rendolfus, blev dødeligt såret efter en hovmodig nærkamp med Eventyrerne. Enøje beordrede til Laxioliuz, at han skulle hoppe på vognen og at erobre den for at gøre sin fars stolt, og kort efter klamrede den evigt lydige Laxioliuz sig til den bagerste del af vognen.

Han kravlede ind i bagvognen, hvor alle satyrbørnene var opbevaret. Didrik, som var deres vogter, sprang frem i deres forsvar. Didrik spurgte, om Laxioliuz var kommet for at møde sin død. Som svar sagde Laxioliuz, at de skulle overgive vognen, hvilket Didrik nægtede at gøre. De slås kort indtil Orrotius, som havde givet tøjlerne til Biver, skød Laxioliuz i benet med en pil. Med et råb vaklede og faldt Laxioliuz af vognen, formodentligt til sin fars enorme skuffelse. Rendolfus råbte i samme sekund at Eventyrerne ville fortryde, hvad de havde gjort ved ham, men han ville med tiden blive langt mindre relevant end sin ældste storebror.

En akavet reunion
WIP.