Alfredo Haraldsen

"Ve' du hva', vil du hør' en historie, jeg prøver at forklar' den til dig: Der var en døende mand, og på hans dødsleje kom de til ham og sagde, "siger du nej til STAN og alt hans væsen?", og så sagde han: "Ve' du hva'? Jeg foretrækker ikke at lave nogle fjender." Ah? Forstår du hva' jeg mener? ... Vi er bar' neutrale."

- Alfredos beskrivelse af Haraldsen-familiens politik

Alfredo Haraldsen (???-594), oftest kaldet Onkel Alfredo, var en gigtramt gammel mand, og Ragnarr Haraldsens onkel. Han var i 590'erne formentligt den ældste boende i Haraldsen-residensen, til den grad at han var bundet til sin gyngestol grundet sit ringe helbred, og en smule senil i sin opførsel.

Baggrund
Ikke slå meget vides om Alfredos baggrund, udover at han længe har været levende, og at hans bror fik en søn ved navn Ragnarr for mange år siden, som senere blev familiens patriark. Oppe i alderen udviklede Alfredo en slem form for slidgigt, og kunne snart ikke bevæge sig ud af sin gyngestol længere.

Nu da han var ganske immobil, begyndte han at læse aviser intensivt som hobby, og dette resulterede i at han var mere veloplyst end størstedelen af sin familie, trods han sjældent delte sin viden.

En selvsikker mand
Under optakten til Slaget om Nyverden drog Eventyrerne til De To Tinder for at opsøge den mystiske halvelver Ogarmitus, som måske kunne hjælpe Kanok-troldmanden Argametes, der havde brug for at styrke sin magi, så Eventyrerne kunne teleportere sig til Den Ukendte Konge i Menneskenes Rige og besejre ham. Det faldt gruppen ind at spørge den nærliggende Haraldsen-residens om information, men da Constantine og Orrotius havde ondt blod med den krigsvillige Bjørnar Haraldsen efter en episode 5-6 år siden, blev det besluttet at General Collins skulle tage ind og spørge, da hans søster Yrsa for hvad der kunne minde om en livstid siden havde giftet sig med Ragnarr Haraldsen (dette gjorde Bjørnar til Collins' nevø, indså de).

Da Collins kom ind og hilste på Yrsa Collins opdagede han ikke blot, at hun faktisk var Miranda, men også at hun slet ikke var en Collins længere: Haraldsen var nu hendes efternavn, og hun havde endda nænnet ikke engang at bruge Collins som mellemnavn. Dette gjorde Collins sørgmodig, og han konstanterede at familienavnet nok ville dø med ham. Her brød Alfredo ind, der sagde at navnet i det mindste gik ud med et brag - derpå prøvede den gamle onkel at lave et fredstegn med hånden, men hans gigt gjorde det besværligt for ham. Samtalen tog en sur drejning, da Collins indså at hans søster slet ikke havde et problem med Den Ukendte Konges grusomme gerninger, men istedet forholdt sig neutral og endda positiv på nogle punkter, da hun som menneske jo var udenfor farezonen. Alfredo prøvede at illustrere deres politik med en parabel om en døende mand, der ikke ville forsage STAN, men pointen blev ikke helt fanget. Trods Collins' heroiske erklæringer fortsatte Miranda og Alfredo i at give hinanden ret i deres skadelige samfundsopfattelse: De antog, at orkere eller øgler nok havde drevet Collins væk fra Menneskenes Rige, og mente, at Collins var tåbelig for at forlade sin post i stedet for at arbejde for den nye regering og nok se en forfremmelse.

Senere, da Eventyrerne gennem den nu selskabelige Ogarmitus var blevet inviteret til et festmåltid i residensen, og var kommet frem til at de måtte tegne en lokation i Menneskenes Rige på gulvet og danne en cirkel omkring den hånd i hånd (og derved kreere en magisk symbiose af en art, hvilket kunne teleportere dem alle til Riget lige i tid til det store slag), blev den hygiejniske Miranda en smule muggen og sagde, at de selv skulle gøre rent efter sig. Alfredo trængte atter ind på samtalen for at opfordre hende til at lade Eventyrerne (særligt Collins, der var blevet sat til at tegne) udforske deres kreativitet. Da Miranda frustreret spurgte, hvad de overhovedet snakkede om, sagde Alfredo at hun ikke skulle tage sig af det, og indikerede subtilt at han kendte til hele Eventyrernes plan. Da Haraldsen-brødrene sagde farvel krammede de alle i familien udover Alfredo, som de blot klappede på skulderen for at skåne hans skrøbelige krop.

Konfrontation og antaget død
Efter det store slag havde afsløret, at Bjørnar Haraldsen i sandhed var Den Ukendte Konge, og at Heinrich Haraldsen og flere af familiens medlemmer mere eller mindre havde været støttende omkring hans modbydelige planer, blev Constantine forståeligt nok bekymret for sin søn, Matich, som han havde ladet Ragnarr passe under kampen. Frigild, den eneste af Haraldsen-brødrene som ikke havde kendt til det massive komplot, rejste med øglen tilbage til residensen, for han havde også mildest talt en høne at plukke med sin familie.

Da Frigild dukkede op blev Miranda øjeblikkeligt urolig over manglen på Bjørnar og Heinrich. Frigild fortalte koldt at de var døde, og da Miranda viste at hun udmærket havde kendt til sandheden, og alligevel ville have fortrukket, at Bjørnar kunne have fortsat med sin karriere, blev Frigild så forarget at han slog hånden af hende. Miranda blev så stødt af at høre sin søn udtrykke sådan et had overfor familien, at hun så også slog hånden af ham.

Frigild forhørte nu også Alfredo, der lynhurtigt begyndte at bruge sin alder og tilstand som undskyldning. Den unge Haraldsen udpegede, at Alfredo trods alt stadig kunne talte, og spurgte så igen om at Alfredo havde kendt til det hele. Alfredo bekræftede, at han altid havde vidst om det, men tilføjede at han på samme tid altid havde vidst, at Frigild ville rejse sig for at redde dagen. Han betonede, at Frigild altid havde været hans yndlings af Ragnarrs sønner, men Frigild lyttede ikke til den gamle mands smiger, og slog hånden af ham.

Efter at have smadret sin far i kamp og reddet Matich fra kælderen, satte Frigild en stor tønde af Wildfire (som familien i mange år havde drevet handel med) til at eksplodere, og oksede så ud af huset sammen med sine to øglekammerater. Da de hastede gennem overetagen, skrålede Alfredo over Mirandas hulken, hvad alt dette dog var for noget postyr. Dét blev hans sidste spørgsmål, da hele bygningen sekunder efter eksploderede, og Alfredo antageligt døde sammen med Ragnarr og Miranda (og måske hesten Kim), medmindre hans gyngestol bare mirakuløst var fløjet væk og landet i en flod, som han så sejlede ned ad.

Personlighed
Alfredo blev altid anset som en besynderlig mand, der talte i gåder han ikke selv kunne forstå. Men nogle ting tegnede på, at han var meget visere end han viste: Han lod til at kunne sange på Førverdens sprog og have et meget mere fuldent overblik over hele Thabruatis' daværende situation end nogen anden i hjemmet, måske endda Bjørnar. Han udviste til tider en vis autoritet, når han brummede fra sin stol i stuen - han var trods alt den ældste mand i huset.

Trivia

 * Alfredo er den ældste nulevende figur i TBA 2, og i hele taget den ældste nævnte figur i hele TBA-universet (som ikke hører til Mánzsílius).