Prins Tusindfryd

Prins Tusindfryd (556-589) var søn af Kong Gladiolus den Tredje og strategen bag Krone-Kuppet, hvori han planlagde i komplot med den daværende Orkerkonge at få dræbt sine forældre, så han selv kunne tilsvindle sig tronen og blive regent af Menneskeriget. Han blev i 589 dræbt af General Collins i byen Antropolis, lige før svigens fuldendelse.

Han er den skjulte hovedantagonist af TBA, og en posthum antagonist i TBA 2 grundet sin knusende og langvarige effekt på kongefamilien.

Prins Tusindfryd - en plaget sjæl
Tusindfryd den første af sit navn blev født i 556, og var derved den førstefødte af Kong Gladiolus den tredje og Dronning Hortensia.

Senere, fire år efter, kom hans søster, Prinsesse Smørblomst til verden, og to år efter igen, kom deres lillebror Prins Valmue, der var retarderet til. De voksede op sammen, hvor de legede i de kongelige haver og fik undervisning af munkene på slottet. De lærte det basale som at skrive, regning, Thabruatis' historie og plantekundskab. Derudover fik de, som de første i kongerækken, også undervisning af Kanok-troldmanden Argametes der blev ansat som kongelig læremester i magi. Han var den første til at træde til efter at Kanald-troldmændene på mystisk vis forsvandt nogle år forinden.

Allerede som femårig fik Tusindfryd sin første kåre, hvor han lærte at fægte i den Kongelige Livgarde med General Collins som personlig læremester. Tusindfryd var lærenem - et naturtalent - og var både god til at fægte og dirigere andre. Kong Gladiolus så straks fremtiden for sin søn: han skulle være en stor hærfører og lede riget frem mod nye, store bedrifter.

Som tolvårig var Tusindfryd med sine imponerende 181 høje centimeter et pragteksemplar på en god sværfægter og en svær modstander at fælde. Med sin venstre hånd parerede han alles svær og overvandt selv de mest garvede soldater. På sin trettenårs fødselsdag var det, traditionen tro, endelig tid til at drage ud med sin far, Gladiolus, ud på togt. Men på vejen skete noget uventet: Gladiolus højre hånd gennem tyve år, Bayoe Wrix, blev forfærdeligt syg, hvor han efter meget kort tids sygdom døde og måtte blive begravet. Det forsinkede de rejsende, og gjorde dem sårbare over for baghold. Samme dag, under ceremonien, fløj tre pile igennem luften og fældede de omkringstående kongelige livvagter. Gladiolus og Tusindfryd var nu blottet, og måtte søge tilflugt. Fire landevejsrøvere, øgler, greb fat i Tusindfryd der forgæves kæmpede imod. Gladiolus fik dog intet gjort for at stoppe det, og Tusindfryd blev ført bort.

Røverne havde skamferet ham og gjort ham til eunuk da han ikke havde ville give dem oplysninger om den Kongelige Hær. En nat havde Tusindfryd dog set sit snit til at flygte - og for at være sikker på at ingen af dem ville komme efter ham igen, stak han dem alle i nakken med sin kåre så de døde på stedet.

Men da han kom hjem, var der dårligt nyt: grundet sin manglende evne til at føre slægten videre rent biologisk kunne han derfor aldrig nogensinde blive konge. Prinsesse Smørblomst var derfor gjort til arvetager af tronen den dag Kong Gladiolus ville stille træskoene.

Prins Tusindfryd blev derfor sendt i hæren, hvor han for det meste brugte al sin tid. Efter noget tid fik han to andre venner, som han delte sovesal sammen med, Konrad Crowe og Didrik Irenfreid hed de, og som årene gik forvandlede de sig til sande dræbermaskiner og frygtindgydende soldater. Og med Tusindfryds navn steg de hurtigt i graderne, ja så hurtigt at de havde vandret hele landet tyndt allerede som syttenårige.

Blodets bånd brydes
Efter mange år i hæren blev Tusindfryd mere hærdet - for selvom Thabruatis var fredeligt og menneskenes rige lå i højkonjunktur i lige disse år, havde han alligevel ført an i mindre slag mod forskellige grupper anarkister eller direkte fjender mod riget. Goblinerne havde han for eksempel drevet væk fra Polis og omegn, så de kun holdt til i skovene omkring De To Tinder, hvilket gjorde at menneskene følte sig mere trygge og byerne - små som store - blev udvidet. Historikere kaldte netop disse år fra 550-580 (cirka) for den moderne Guldalder i Thabruatis. Denne højkonjunktur faldt dog drastigt da den nyeste borgerkrig i Skeldvogt i 579 startede og lod valutaen falde for første gang. Dette skyldtes faldet af Kong Tjannar, den menneskeudpegede konge, som sørgede for god intern handel mellem øglernes og menneskes rige. Den tiltrådte Kong Jalokin havde ikke øje for udenbyshandel, men fokuserede udelukkende på intern vækst. Dette gav dog bagslag for Skeldvogt, da Elverne og Menneskene boycuttede eksporten af tømmer, våben, afgrøder, fisk og i særdeleshed olie, så Skeldvogt kom ind i den største finanskrise i over 100 år.

Nå, men tilbage til Tusindfryd: på trods aldrig at have oplevet større optøjer eller ligefrem krig, havde han ikke en nådig celle i kroppen og var en kynisk kriger helt ind til benet. Dog var der stadig én ting, som han ikke kunne få: tronen. Derfor planlagde han et komplot om at forgifte sin lillesøster Smørblomst. På hendes 21 års fødselsdag faldt hun derfor om efter at have drukket et glas vin som skål for sin far, og vågnede aldrig op igen. Troldmanden Argametes var syndebukken for denne handling og måtte søge eksil og på den måde slog Tusindfryd to fluer med et smæk: arvingen var væk og den største trussel - troldmanden - var der ikke til at beskytte riget mod næste led i planden: indtagelsen af tronen.

"Alle disse tårer, jeg har grædt, har samlet sig og skabt et tredje hav, der står for min dør: træder jeg ud, falder jeg i, og kommer aldrig op igen. Mit hoved føles som en sten, bølgerne bruser imod, og snart falder det af, eroderet, og triller ned i afgrunden sammen med de andre tanker, der ligger gemt væk dernede. Smørblomst, min elskede, jeg savner dig allerede, men jeg skal nok passe mor, far og Valmue for dig. De er det eneste, jeg har tilbage."

- Et udpluk fra Tusindfryds tale ved Smørblomsts begravelse. Kilde: De Kongelige Arkiver.

Under TBA
Efter mange års forberedelse og venten, var tiden inde. Orkerkongen Zhagil dö Vrygn V (Zhagil den Vrede V), havde han mødt fire år forinden under en større kamp mod Kentaurerne i det sydlige Thabruatis. Zhagil V havde reddet Tusindfryd ved at slagte lederen af Kentaurene, Brpul, og straks havde et venskab opstået. Der gik ikke længe før de indså fordelene ved et fælles samarbejde om væltningen af Gladiolus og Hortensia, og straks havde de samlet en af Thabruatis' stærkeste hære - lige med undtagelse af Elverne. Kort efter blev Dronningen myrdet og de sidste dominobrikker blev væltet.

Nogle år forinden havde Tusindfryd skaffet Didrik og Konrad titlen som Kongelige livvagter, og derfor løb de ind i vor Eventyrs hovedpersoner, Orrotius og Constantine. Imens førte Tusindfryd an i søgen på sin far, Gladiolus, der var 'forsvundet'.

Det hele blev afgjort, da Eventyrerne Orrotius, Constantine, Eličivić, P. Irat, Dennis og hesten Satan fik sneget sig ind i i Orkerkongen Zhagil V's slot, og får befriet Gladiolus i en - næsten - perfekt redningsaktion. Men oldgamle Kanaldsten får ram på dem, og gør at de bliver tilfangetaget - klar til henretning. Tusindfryds onde plan gik ud på at skaffe sig af vejen med sin far på sådan en måde, at han fremstod sympatisk for menneskene, og at orkerne fremstod som en stærk nation ved at få lov til at gøre det af med menneskenes regent.

Dog var det kun Satan og Dennis der nåede at smage metallets kolde klinge, før General Collins, Tusindfryds læremester, slog dørene op og fandt ud af, hvad der skete. En stor kamp brød ud i tronsalen, hvor mange mennesker og orker mistede livet. Konrad og Didrik var i starten på Tusindfryds side - men grundet Orrotius' overtalelsesevner, valgte Didrik at slippe dem alle fri, hvilket gjorde at Tusindfryds næreste fjender ikke længere var uskadeliggjort. Tusindfryds stormede derfor desperat op ad trappen for at henrette sin far midt i alt mylderet, men Collins nåede at stoppe ham. Samtidig faldt Eličivić, der blev dræbt af en vemodig Constantine. Orkerkongen trådte til for at hjælpe Tusindfryd, men han nåede knapt nok at svinge sit sværd før hans hoved trillede ned ad trappen og forsvandt blandt mennesker og orkere. Måbende stod Tusindfryd og så på mens alle hans allierede faldt som fluer omkring ham. Det ender også med at han dræbes af en ked Collins, der med tårer i øjnenkrogen hvisker "farvel" inden livet svinder ud af Tusindfryds øjne. Prinsen med den plagede sjæl døde derfor i en alder af 33 år, og anses stadig i dag som værende en af de største trusler mod Thabruatis i nyere tid, og som en af de bedste soldater i meget lang tid på trods af sin passivitet når det virkelig gjaldt - heldigvis, kan det udtrykkes.

Trivia
- Tusindfryd er med sine 197 cm den højeste nogensinde i Kongerækken.