Kong Gyldenlak I

Kong Gyldenlak I (162 - 237), også kendt som Kong Gyldenlak den Store, Kong Gyldenlak den Legendarisk og Kong Gyldenlak ‘Folkets Fader”, var den første konge af Menneskenes Rige. Mens en stor del af hans liv er veldokumenteret, er en del af hans historie muligvis opspind, for at få ham til at fremstå mere fantastisk. Alle konger af Menneskenes Rige kan spores i en lige linje fra Gyldenlak den første.

Historisk Baggrund
Ved Gyldenlaks fødsel var det der ville blive Menneskenes Rige blot en stor by. Mange menneskebyer eksisterede rundt omkring, men den største af dem var Stadbyen. Stadbyen eksisterede som et handelscentrum hvor fiskere fra vesten, mineejere fra norden og landmænd alle vegne fra kom og handlede. Ved Gyldenlaks fødsel i 162 var byen primært styret af 4 store familier.

Familien Stad var den ældste familie i byen. De havde boet i området helt fra starten, og var de første købmænd der. De ejede byens største fæstning, og gjorde sig nu primært i beskyttelse, og var dem der sørgede for at ting forløb ordentligt i byens markeder. Deres mænd beskyttede både fiskere og landmænd, og fik til gengæld en stor del af indkomsten. Da de fleste tænkte på denne familien når de tænkte på byen, kom den til at hedde Stadbyen. Træhjerte familien havde originalt været en familie af træhuggere, uden den store succes. I 138 havde der dog været en brand i Stadbyen, og mange havde ikke råd til at betale det nødvendige træ for at bygge deres forretning op igen. Træhjerte familien begyndte derfor at give dem træ, i bytte for en lav procentdel af forretningernes indkomst. Det hjalp dem til hurtigt at vokse sig rige, og i 151 flyttede hele familien ind i Stadbyen, en by de efterhånden ejede det meste af. Familien Safiria var bankere. De havde fået deres originale rigdom gennem held med deres miner, og brugte deres store formue på at udlåne til andre. De grundlagde den første bank i Stadbyen i år 148.

Familien Reever gjorde sig i de forretninger de andre var for fine til at være involverede i. De havde originalt været lederne af en kriminel bande, men efterhånden som deres involvering i bordeller, undergrunds kampe og barer begyndte at tjene bedre end at røve folk på gaden opgav de deres mere beskidte arbejde, for i stedet at tjene deres penge på de ting der glædede folk i stedet for at skade dem.

Barndom
Gyldenlak var søn af Mester Filius, den primære rådgiver for familien Stad. I sin barndom fik har derfor en gennemført skolegang af sin far, så han en dag ville kunne overtage hans position. Gyldenlak var stærk i både skrivning og matematik, og udviste stor kundskab inden for økonomi. Gyldenlaks sande glæde fandtes dog ved sværdet. Da familien Stad primært gjorde sig i beskyttelse af de svage i samfundet (i bytte for penge), var de også familien med de fleste og dygtigste soldater. Trods sin fars ønsker brugte Gyldenlak derfor mange timer på at træne med Stad sønnerne Ajas og Calchan. Da han var 13 blev han medlem af familiens hær, og han rejste tit frem og tilbage mellem Stadbyen og de omkringliggende området. I denne periode mødte han familien Grønmark, som han ofte var med til at beskytte mod gobliner, og han startede et venskab med familiens søn Armod. Da han blev 17 blev han gjort til personlig vagt for Stad familiens overhoved, Jörvar.

Starten på Kongekrigen
I 180 blev orkerriget Antropolis officielt til et kongerige. Elverne var ligeledes begyndt at samle sig, og det virkede til kun at være et spørgsmål om tid før de ligeledes ville danne et officielt kongerige. Stemningen blandt menneskene begyndte derfor at opildne en støtte for et samlet menneskekongerige, og som den største menneskestyrede by var Stadbyen det åbenlyse sted at riget skulle udspringe fra.

Som byens største og ældste familie mente Stad familien selvfølgelig at de burde få magten i området. Jörvar vidste at hvis han kunne få byens 3 andre store familier til at erklære ham konge ville resten af folket følge efter, og da Stad familien havde den største hær burde det ikke være noget problem. I begyndelsen af 181 gav sendebud fra Stad familien derfor besked om at Jörvar var menneskenes retmæssige konge, og at de 3 andre familier var beordret til at sværge troskab inden måneden var omme, eller blive erklæret forrædere over for racen, og henrettet.

På det der sidenhen ville blive kendt som Blodmånens dag ankom Træhjerte, Safiria og Reever familierne til Stadfæstningen, kun overhovederne, deres ægtefæller og deres nærmeste vagter. Planen var en stor fest, med underholdning og mad, der skulle afsluttes med at familierne skulle erklære troskab ved midnat. Skæbnen ville dog noget andet. Da klokken slog tolv var det nemlig ikke troskab, men forræderi der var i vente. Da familien Træhjertes overhoved, Malwin Træhjerte, lagde sig på knæ foran Jörvar trak han en dolk rejste sig, og stak den i mandens hjerte. I det samme trak de mange personer der havde været del af aftens underholdning deres våben. I sandhed var de arenakæmpere, forbrydere og prostituerede loyale overfor Reever familien. De begyndte at hugge Stad soldater ned en efter en, og langt de fleste medlemmer af familien døde, inklusiv Ajax Stad og Gyldenlaks far Filius.

Overhovedet af Safiria familien, der ikke havde været del af forræderiet, led samme skæbne. Gyldenlak var dog ikke så let at få ned med nakken. Sammen med den 2 år yngre Calchan Stad huggede han sig vej gennem fjenderne, og det lykkedes både ham og Calchan at slippe væk, sammen med Calchans tvillingesøster Magnolie og en ældre soldat kaldet Morvitz. Ifølge legenden og mange sange skulle Gyldenlak have hugget 30 soldater ned på egen hånd under kampen.

I Skjul
Med Træhjerte soldaterne i hælene flygtede Gyldenlaks gruppe ud af byen til et sted, hvor de vidste at de ville få hjælp: Til Grønmark familien. Skønt Træhjerterne, ledet af den infamøse kommandant Ulhirts, gennemsøgte hele området, fandt de aldrig de tilbageværende Stader, skjult i et mørkt kælderrum i den store gårds lade. Efter flere uger opgav de deres søgning, og Gyldenlak og hans venner var i sikkerhed.

I et stykke tid arbejdede gruppen på gården for at holde lav profil. Imens fortsatte krigen i Stadbyen. Med familien Stad borte var de 3 andre familier uenige om hvem der så skulle lede byen. I starten havde Reever og Træhjerte familierne sammen bekriget Safiriaerne, men selvfølgelig havde Reeverne forrådt deres allierede, og krigen var nu på 3 fronter. Efter et år med kampe var byen derfor begyndt at være i kaos. Gyldenlak, såvel som Grønmark familien, indså at hvis menneskens største by ikke skulle falde, ville Calchan være nødt til at blive sat på magten i Stad. Hvis de skulle lade sig gøre ville de dog få brug for en hær. Skønt at mange af farmene nok ville tage deres side, ville de dog ikke stå en chance mod de andre familier. Gyldenlak, Calchan og Armod valgte derfor at drage ud i verden for at finde en måde at vinde krigen på, mens Morvitz og Magnolie blev tilbage. De næste år, hvor Gyldenlak, Calchan og Armod rejste rundt i verden er nu kendt som “Legende Årene”.

Legende Årene
Tiden kendt som legende årene står meget uklare for historikere. Der er mange fortællinger om hvad der foregik i disse år, men det står uklart hvilke, hvis nogen, af begivenhederne der faktisk fandt sted, og hvilke der blot er myter skabt af ivrige skjalde. De følgende historier er dog dem der oftest gengives, og spiller den største rolle i de folkelige billede af Gyldenlak og hans venner:

Gudsklingen
Ifølge en af historierne kom trioen på et tidspunkt til en grotte, hvor de valgte at overnatte. Da de vågnede befandt de sig i en frodig mark, hvor en smuk elverkvinde modtog dem, og forklarede at hun var den fysiske version af Håb. Hun forklarede dem så, at de var blevet midlertidigt bragt til evighedens mark, stedet hvor alle gode personer endte efter livet. Desværre var det under angreb fra en necromancer der prøvede at vride sjæle ud af evighedens mark, og forvrænge dem til forfærdelige skikkelser i det fysiske plan, uden sjæl eller lys. Fordi necromanceren havde et stykke af STANs mørke i sig, ville ingen normal dødelig kunne dræbe ham. Men med Gudsklingen ville man kunne besejre ham. Hun gav derfor klingen til Gyldenlak, der vågnede op alene i en mørk uendelighed, fyldt med ubeskrivelige uhyrer over det hele, så uhyggelige og forfærdelige at end ikke monstrene i ens mareridt ville kunne forestille sig dem. Gennem en episk kamp huggede Gyldenlak dog dem alle ned, og kæmpede sig vej til necromanceren, hvor hans to venner pludseligt stod ved hans side. Sammen besejrede de skurken. Derefter vågnede de igen op i grotten. Ved siden af dem lå dog stadig Gudsklingen

Heksen i Skoven
En anden historie fortæller om trioens rejse gennem Skyggeskoven. De holdte sig på stien meget loyalt, indtil Armod pludseligt følte noget trække sig dybere ind i skoven. Han trådte væk fra stien, og var pludseligt borte. I frygt for deres vens liv løb Gyldenlak og Calchan i den retning Armod var forsvundet i.

De gik i hvad der føltes som dagevis, dog uden at blive sultne eller trætte, indtil at du pludseligt kom til et lille hus. Da de bankede på døren kom en ældre kvinde ud og åbnede for dem. Hun nægtede i starten at lade dem komme ind, men efter at de lovede at blive til middag lukkede hun op. De spurgte ind til Armod, men fik intet svar. I stedet fik de blot mad stillet foran dem. De to helte spiste loyalt. Da de var færdige med at spise, gik kvinden dog ud i sin have, og vendte tilbage med al den lækre mad de kunne forestille sig. Da maden blev stillet foran dem, følte de to helte sig mere sultne end de nogensinde havde gjort før.

Sådan blev det ved i lang tid. Selvom de ønskede at slippe væk, følte de sig ved starten af hver eneste ret sig så sultne at de dårligt kunne bevæge sig. Efter flere 100 retter kunne de dårligt huske hvorfor de var der, for opslugte af at spise. Midt i en portion æbletærte tabte Calchan dog pludseligt sin halskæde, da han stak hele hovedet i tærten. Da Gyldenlak så halskæden blev han mindet om Magnolie, Calchans søster med en matchende halskæde. Han blev mindet om deres lidelser og om deres mål, og fik pludseligt kræfter nok til at bevæge sig. Da konen kom ind med endnu en ret fik han derfor samlet sig nok til at gribe fat om halsen på hende, og tvang hende til at pege dem mod Armod. Hun pegede mod haven hun lige var kommet ind fra. Gyldenlak samlede Calchans halskæde op, og gik med sin kammerat ud i haven.

I haven sad Armod på knæ, med sved på brynet, og plantede frø i jorden. Der hvor han plantede frøene spirede med det samme stager op, fyldt med de vildeste ting. På nogle af dem var den lækreste mad, som det de havde siddet og spist. På andre var der dog alt fra sjældne bøger, til de mest fantastiske våben. I det samme stod den gamle kone bag dem. Hun forklarede at hun var en heks, og i hendes have kunne hun gro hvad som helst man kunne drømme om. Magien krævede dog et ekstra aspekt: Frøene i haven måtte blive plantet af en person med en helts hjerte. Derfor var hun nødt til at tvinge en helt til at plante for hende. Hendes magi kunne dog kun tvinge folk til at gøre ting de fandt naturligt i forvejen, men da Armod var vokset op som gårdmand var han perfekt for hende. Hun forklarede dem derfor at de ikke kunne få deres ven med dem, men at de ellers var fri til at gå. Gyldenlak nægtede dog at gå uden sin ven, og foreslog en aftale med heksen. Hvis han kunne ønske sig en ting, der ikke ville vokse frem på en af hendes planter, ville de alle få lov til at gå. Men hvis han ønskede sig noget, og en ting voksede frem på planten der opfyldte det, ville han og Calchan bliver hos heksen, og arbejde i hendes have. På den måde vil den blive 3 gange så effektiv.

Heksen vidste at hendes have kunne skabe alt, og gik derfor med til det. Gyldenlak ønskede dog det følgende: En genstand der ville tillade ham, Calchan og Armod at forlade heksens hus med det samme, og aldrig se heksen eller huset igen. Derved skabte han et paradoks, da enhver genstand der kunne poppe op med i sig selv ville gå imod ønsket. Paradokset fik med det samme alle planter i haven til at dø, og Armod slap fri for sin hypnose. Heksen var vred over at være blevet snydt, men opfyldte sit løfte og lod dem gå. Da de 3 endeligt fandt ud af skoven fandt de dog at et halvt år var gået.

Sortærme banden
En historie der vides at have en smule sandhed i sig er historien om sortærmerne. Sortærme banden var en gruppe ledet af brødrene Amadeus og Wilfort Sortærme, to sønner af en mand der var blevet rig af at snyde alle de fine folk i kort. Da han døde kom alle de rige dog og tog deres rigdomme tilbage, hvilket efterlod Amadeus og Wilfort i fattigdom. De startede derfor en gruppe af landevejsrøvere, som blev kendte kontinentet over. En aften, hvor vores 3 helte rejste gennem landet, blev de angrebet af Sortærme banden. De blev dog skuffede da de fandt at trioen var stort set uden værdigenstande, men de valgte at tage sig til takke med gruppens våben og tøj, samt Calchans halskæde. Gyldenlak havde dog hørt og gruppen, og foreslog en anden aftale. Hvis duoen kunne følge deres fars fodspor og slå Calchan i et spil kort ville de ikke bare give dem alle deres ting. De ville også bringe dem tilbage til Armods gård, og give dem alt der var der. Hvis Calchan vandt i kort skulle de dog lade dem gå. Duoen gik med til det væddemål.

Da kortene skulle vises, virkede duoen dog umulige at slå. De præsenterede en hånd med intet mindre end 4 esser. Da de skulle til at kræve deres pris, stoppede Calchan dem dog, og præsenterede sin hånd. 5 essere! Brødrene var lamslåede, men begyndte så at råbe snyd af trioen. Gyldenlak krævede en forklaring på hvordan Calchan muligt kunne have snydt, hvilket fik Amadeus og Wilfort til at forklare præcis hvordan man snyder i kort. Samtidig kom de dog til at afsløre deres egne metoder hvorpå de havde snydt. Da Calchan pegede det ud, stod de mundlamme. Efter lidt tid kom de dog til dem selv - og brød ud i latter. De erklærede at trioen var god nok, og inviterede dem til at feste med dem hele den aften. På den måde fik de skabt et venskab med Sortærme banden.

Tid i Elvernes Rige
Det vides også at trioen brugte et par år i Elvernes Rige, hvor de blev venner med ham der ville blive den første Elverkonge. Hvordan dette venskab blev skabt vides ikke helt. En historier fortæller at de reddede ham i skoven fra en vred bjørn. En anden siger at de dukkede op i Elverriget i forklædning under en dag med en stor kampturnering hvor mænd kæmpede et stort slag til 1 mand stod tilbage. De deltog i kampen, men fandt at de fleste kæmpede uærligt. De dannede derfor en alliance med den eneste anden ærlige krigere, og da de var de sidste 4 tilbage tog de deres hætter af, og afslørede at de ikke var elvere, hvilket diskvalificerede dem. Deres nye ven hjalp dem dog med at slippe ud af problemer. En 3. historier påstår at Gyldenlak mødte Elverkongen i en drøm, hvor de begge sad i en lysning iført kroner. Da trioen dukkede op i lysningen var de chokerede over at finde elveren fra drømmen, som var lige så overraskede over at finde dem der. Med det samme opstod der dog et venskab.

Hvilken historie, hvis nogen, der er sand vides ikke. Det vides dog at Calchan agerede som sekundant for den kommende Elverkonge i en duel mod en kærlighedsrival. Eftersigende skulle Gyldenlak også have ledet en gruppe af hans mænd til at hjælpe skabe fred under nogle uroligheder der hang sammen med manglen på lederskab. Trioen boede i den kommende konges palæ i de år de var der, og skulle efter sigende have givet ham idéen om at blive konge.

Trioens tilstedeværelse hjalp med at opbygge et venligt forhold mellem mennesker og elvere. Samtidig med at Gyldenlak arbejdede der som en hærfører, skulle Armod efter sigende også have hjulpet med at opbygge en stor del af byens infrastruktur. Både Armod og Calchan tog sig også elskerinder i Elverriget, og en af dem skulle være far til halvelver krigerprinsessen Elvira, omend det er ukendt hvem af dem det var. Gyldenlak tog dog ingen elskerinde. Myterne siger at hans hjerte kun tilhørte en enkelt kvinde, og at han aldrig ville være sammen med en anden.

Efter årene i Elverriget lovede den senere konge at stille sin families tropper til rådighed i den kommende krig mod familierne i Stadby. Derved var trioen langt om længe i stand til at vende hjem.

Kampen mod Ulhirts
Ved sin tilbagevenden til Stad området fandt trioen at Reever familien var blevet besejret af Træhjerte familien, og de få af dem der ikke var døde var i fangeskab. Safiria familien holdt stadig ved, men kun rent teknisk. De havde isoleret dem selv med alle deres soldater i deres fæstning. Træhjerte familien havde dermed praktisk magten i Stad. De havde dog ikke folkets støtte. De havde derfor igangsat et styre af rædsel, hvor Træhjerte soldater red rundt i Stad og straffede alle der frit viste deres utilfredshed. Morvitz bragte de tre unge mænd til Stad for at se rædslerne selv. Der blev Calchan imidlertid genkendt af Ulhirts, den afskyelige Træhjerte kommandant, og mest fremtrædende i mishandlingen af folket. Han pausede sin tortur af en demonstrerende teenagepige for at konfrontere rigmandssønnen. Morvitz stillede sig dog i vejen - men kun for et øjeblik før den rædsomme kommandant slog ham til jorden. Dette bragte dog kun det resultatet af Gyldenlak, Calchan og Armod blev vredede, og Calchan afslørde sin indentitet og hånede den nederdrægtige Ulhirts.

En kamp var nu uundgåelig. Mens Calchan tog duellen med Ulhirts, holdt Gyldenlak og Armod hans dusin af soldater tilbage. Folket samlede sig omkring dem, og heppede på de 3 helte. Gyldenlak og Armod var let i stand til at besejre de middelmådige krigere, men Calchan havde en hårdere kamp mod den legendariske slyngel. Ikke klædt på til kampen havde han intet der forsvarede hans bryst mod Ulhirts klinge, som med et fælt hug flænsede hans bryst op og tvang ham til jorden. Da håbet så ud til at være ude, sparkede Gyldenlak dog en sten til ham, som han greb of hamrede ind i skurkens hoved. Inden at han genvandt sit fodfæste var Calchan på benene, og i et enkelt hug separerede han skurkens hoved fra hans krop. Han faldt dog straks til jorden igen grundet sit sår, med med Gyldenlaks hjælp kom han på benene, løftede Ulhirts hoved op i luften, og holdt en inspirerende tale til folket om tyranniets ende, og Stads tilbagevenden. Dermed havde de folket på deres side.

Kongekrigen
Med folket på deres side så Gyldenlak potentialet for at bringe Calchan til hans retmæssige trone. Han og Calchan drog derfor til Stadbyen gentagende gange, for at holde taler til folket. Deres taler var store succeser, og flere og flere folk begyndte at støtte dem, og hjælpe dem med angreb på Træhjerterne, der hjalp med at svække deres forsvar. Armod blev imidlertid sendt ud for at hente hjælp blandt deres allierede hos elverne, samt hos de mere snu Sortærmer.

Desværre tog tingene en problematisk drejning. Såret Calchan havde fået under kampen mod Ulhirts var blevet inficeret, og ingen var i stand til at stoppe infektionen. Betændelsen svækkede ham mere og mere, og han måtte bruge flere og flere kræfter for at tage til Stadbyen og holde taler. Gyldenlak begyndte derfor i større og større grad for at holde dem. Til sidst var han for svækket til overhoved at tage afsted. Gyldenlak var oprørt over at se sin ven i det stadie, men vidste at deres mål for at samle menneskene i et sandt utopia var større end dem. Han vidste dog også at deres budskab ikke vil have samme effekt uden en Stad til stede. Han begyndte derfor at bringe Magnolie med ham til byen. Hendes charme, skønhed og intelligens viste sig imidlertid kun at samle flere folk omkring dem. Ledet af Gyldenlak og Magnolie generobrede en hær af oprørere Stad familiens fæstning. De fik derefter Calchan ført dertil, og planlagde deres endelig angreb.

I slutningen af 190 stod de endelig klar til at gøre en ende på krigen. Armod stod klar med en hær af elvere udenfor byen. Sortærme banden havde gennem deres snedige metoder fået spioner ind i Træhjerte borgen, og Gyldenlak stod klar med en hær af frivillige soldater.

I den sidste måned af 190 stormede Stad hæren Træhjerte borgen. Eftersigende skulle Gyldenlak selv have ledet fortroppen, og hugget mere end 100 mand ned. De folk der tror på historien om Gudsklingen siger at det var den han brugte, og at han derfor sloges med guddommelig præcision. Til sidst stod Gyldenlak og Armod i Træhjerte familiens store sal, ansigt til ansigt med Malwin Træhjerte. Eftersigende skulle Malwin, da han så sin død i øjnene være blevet så bleg som en snedag, og have tigget om sit liv, blot for at trække en klinge og forsøge at stikke heltene i ryggen. Hans usle forsøg fejlede dog, og med et stik gennem hans iskolde hjerte blev hans liv bragt til ende. Krigen var derved ovre: Familien Stad havde vundet.

Efter Krigen
Med Malwins død var Calchan officielt manden der burde være konge af menneskene. Støttet af sin bedste venner kom han ud til folket og holdt en storslået tale for folket, til stor jubel. At han ikke havde meget liv tilbage i sig var dog tydeligt for enhver.

Med Træhjerte besejret turde Safiria familien endeligt forlade deres fæstning. De kom til Calchan Stad og erklæredederes troskab. Reever familiens tilbageværende medlemmer blev løsladt fra deres fangehul, men forvist fra alle menneskebyer. Eftersigende skulle de være sejlet væk, enten mod vesten til øerne der, eller mod østen til Hermetius.

Det blev erklæret at så snart Calchan fik det bedre, ville han blive gjort konge. I mellemtiden stod Gyldenlak, Armod og Morvitz for genopbygningen af byen. I løbet af det næste år blev den bragt tilbage til sin storslåethed. Calchan fik det dog ikke bedre, tværtimod. Hans tilstand fortsatte med at forværres. På næsten magisk vis ville livet dog ikke forlade ham, og hver morgen vågnede han fortsat op. I slutningen af 191 kaldte han dog sine venner ind på sit værelse. Han erklærede at han fornemmede at hans dage nu snart var ovre, og takkede sine venner for al deres tid sammen, og for alt de havde gjort sammen. Han tog så Gyldenlak til side, og fortæl ham hvad han vidste i sit hjerte. At det aldrig havde været ham der var den retmæssige konge, men i stedet Gyldenlak. Ikke fordi at Gyldenlak havde det rigtige blod - men i stedet det rigtige hjerte. Det var ham der havde ledet dem på deres eventyr, ham der havde samlet folket, og ham der havde besejret Træhjerte. Han gav til sidst Gyldenlak sin velsignelse til at gifte sig med Magnolie, som han vidste at Gyldenlak altid havde elsket. Med tårer i øjnene tog Gyldenlak imod det hele, og sagde farvel til sin ven. Næste morgen var Calchan borte.

Folket sørgede i 2 måneder, før snak om hvem der skulle blive konge i stedet begyndte. Folket var meget splittede. På den ene side var Gyldenlak populær. På den anden var han bare en almindelig borger som de andre. Burde Magnolie blive dronning? Eller burde Elax Safiria, som leder af den eneste tilbageværende store familie, få magten? I sommeren 192 kom offentliggørelsen der skulle stoppe tvivlen dog. Gyldenlak og Magnolie var officielt forlovede. Derved ville de kommende konger stadig får Stad blodet. Gyldenlak, Morvitz og Armod frygtede Safiriaernes reaktion. Det viste sig dog at være unødvendigt. Som forlovelsesgave bragte Elax Safiria nemlig sin troskab - samt 3 statuer af den legendariske trio. Dermed var Gyldenlak officielt den retmæssige konge.

Gyldenlak som konge
Gyldenlak og Magnolie blev gift ved en flot ceremoni i slutningen af 192. Blandt deres gæster var Armod, Morvitz, Elax Safiria, den kommende Elverkonge og Sortærme brødrende. Gyldenlak blev kronet på den første dag i 193. Han ændrede i den forbindelse også navnet på byen til Menneskenes Rige. Mens det var ment som navnet på kongeriget, betød det faktum at hele byen på det tidspunkt kun bestod af byen og de omkringliggende marker, at hovedstaden sidenhen også har heddet Menneskenes Rige ligesom nationen.

Som konge skabte han de første adel familier, som fik repræsentation i hans, og blev gjort til hertuger af mindre områder. Sidenhen ville der komme adel familier med lavere status, men i Gyldenlaks originale kongerige havde de alle land og pladser i hans slot. De originale hertugtitler blev givet til Armod Grønmark, Elax Safiria, Amadeus Sortærme samt Morvitz, som tog efternavnet Herald. De 4 familier eksisterer stadig, og mange dronninger er kommet derfra.

Gyldenlaks slot blev bygget ud af den tidligere Stad fæstning. Det tog dog årtier at færdiggøre hans slot, så alt den tid han levede var det stadig ufærdigt. Han udvidede også byen til at inkludere kysten, hvor han startede på at få bygget en ordentligt havn. Et ordentligt militær blev også bygget, og vagter begyndte at patruljere gaderne. Gyldenlak gjorde Morvitz til sin højre hånd, der agerede som regent når Gyldenlak ikke selv kunne påtage sig sine ansvar. Da Morvitz døde i 201 (og hans hertugtitel blev overtaget af hans unge søn Martyn), udnævnte Gyldenlak Armod som sin nye højre hånd. Armod endte med at leve længere end Gyldenlak, og tog positionen som højre hånd for Gyldenlaks efterkommer Jörvar i de første år også. Gyldenlak og Magnolie fik deres første søn, Jörvar, i 199. Sidenhen fik de to døtre, Amilia og Esta, samt en søn, Calchan.

Gyldenlak hjalp sin allierede i Elverriget med at blive konge under den relativt korte krig om kronen i 203, og skabte dermed en alliance med Elverriget. Skønt at alliancen ikke varede evigt, lagde den grundlaget for at elverne og menneskene generelt var på samme side i de fleste fremtidige konflikter. Gyldenlak døde af en blodprop i 237 i en alder af 75 år. Han blev hyldet med en stor begravelse. Han blev efterfulgt af sin søn Jörvar I. Statuerne af ham, Calchan og Armod kan stadig ses i den kongelige have, og Gyldenlak er stadig den konge med flest ting opkaldt efter sig, inklusiv gader, skibe, biblioteker og våben.